

-----------------------------------

Mircea Pteancu

26 Ian 2025 18:52



-----------------------------------

Sambata 25 Ianuarie a.c. am efectuat observatii la planete cu dobsonianul Grond D= 250mm F/4.8 folosind grosismentele de 171x/ zoom Svbony model 135 f=7mm + 240x/ Radian 5mm + 400x / Radian 3mm.

Observatii:

- Venus a fost prima tinta. 171x: terminator concav, dupa dichotomie, trecut deja in emisfera estica, faza estimata la o optime din raza discului planetei si pe care am rotunjit-o la 40%. Azi Stellarium mi-a spus ca la momentul 17:20 UTC, momentul observatiei, faza calculata era de 42%. 
Culoarea zonei iluminate a fost alb stralucitor. In multe alte ocazii stralucirea lui Venus mi se parea metalica, asa ca argintul foarte lustruit. De data aceasta mi s-a parut ca Venus avea o culoare alba ''siriana'', cu nuanta destul de intensa de albastru.
Am observat cel putin zece pasaje ale planetei prin campul vizual. De fiecare data mi s-a parut ca vad un sir de trei pete, orientate pe directia N-S si centrate pe un meridian aflat cam la un sfert de raza a planetei de terminator. Petele zarite, cu contrast extrem de scazut, pareau sa se intinda spre Nord si Sud pana pe la latitudinea 50* -60* N respectiv S. Am apreciat intensitatea petelor de cel mult 0,5 , mai degraba 0,2 - 0,3, pe o scara in care 10 este fondul cerului. Petele se vedeau cel mai bine cu ocularul reglat la focala de 8,5mm deci la o marire de 140x.
Poate a fost o iluzie dar a fost una care s-a repetat desi am plasat planeta in mai multe parti ale campului vizual si am observat-o si inaite si dupa trecerea prin centrul campului.

- Saturn a fost tinta urmatoare. Era deja la altitudine joasa. Am vazut doar globul planetar, inelul ca o andrea infipta intr-un ghem de lana, satelitul Titan la Vest la o distanta maricica de cel putin cinci diametre de inel. Spre Est se vedea satelitul Rhea, la o distanta de un diametru inelar si chiar in planul inelului. Aici am folosit marirea de 171x obstinuta cu ocularul zoom.

- La Neptun rezultatul a fost negativ. Pe cand am terminat cu Venus si Saturn, zona lui Neptun era deja obstructionata de crengi, pur si simplu am dat kix, nu am reusit sa gasesc planeta.

- Uranus a fost insa ''sifon'' de gasit. Am trimis la nani ocularul zoom si am luat ocularele Radian pe post de ''glontul de argint''. Stiam ca voi avea nevoie. Nici la 240x cu Radian 5mm si nici la 400x , cu Radian 3mm, nu am zarit nici un detaliu pe discul planetar de un albastru azuriu estompat.
Intai mi-a atras atentia la 240x o stea foarte slab luminoas, aflata la mica distanta spre Nord de planeta. La stelele duble sunt multi companioni departati la asemenea distante. Asta mi-a atatat curiozitatea. Am armat telescopul pentru 400x si urmatoarea jumatate de ora am scanat si am tot scanat zona. Astfel am surprins de suficient de multe ori, mai mult cu vederea periferica dar uneori si cu cea directa, un obiect stelar extrem, extrem de slab luminos, aflat la NE, la o distanta de vreo trei ori mai mica de Urnaus ca steaua m=13,4. 
Am facut schiat atasata si am comparat-o azi cu appletul lui Sky and Telescope pentru satelitii lui Uranus si cu Stellarium. In Stellarium am identificat steaua ca fiind de magnitudinea 13,4 si cu coordonatele AR 3h22m22s si Dec + 18*23'. Iar obiectul cu aspect stelar, mai apropiat de planeta, a fost satelitul Oberon care are, dupa Stellarium o magnitudine ''inner sanctum'' m= 14,2.

Raza efectiva a campului meu vizual la 400x este de 270 secunde de arc. Presupusul satelit l-am apreciat a fi la distanta de 1/8 R adica la 34''. Stellarium spune ca asa-zisul satelit era la momentul observatiei la 40'' de planeta. Deci am o eroare de 6'' in apreciere.
Steaua m=13,4 am apreciat-o ca fiind la o distanta de 1/3 R adica la 90'' de planeta. Stellarium indica steaua la o distanta de 110''. Aici valoarea absoluta a erorii de apreciere este mult mai mare, de 20''.
Sper insa ca stimatii colegi astronomi amatori vor fi indulgenti cu moshu Mircea si vor accepta ca ''asta e''. In ambele cazuri, probabil aceasta este precizia mea de estimare a distantelor unghiulare, am estimat distantele la 80%. Adica tind sa le scurtez cu 20%, cu o cincime. 
Din aceste estimari de distante,  unghiuri de pozitie, din Stellarium si din appletul Sky and Telescope am dedus ca obiectul foarte slab luminos a fost satelitul uranian Oberon.

- La Jupiter am vazut o planeta linistita  cu benzile NEB - SEB- NTB - STB- intunecarea polara nordica slab luminoasa si aproape unita cu NTB. STB a fost banda cea mai slab luminoasa iar intunecarea polara sudica se vedea numai cu vederea periferica.
Intre NEB si SEB  se vedea o banda ingusta, usor mai apropiata de SEB. Doi sateliti jovieni erau la Est si doi la Vest.

- La Marte am vazut cu claritate numai calota polara nordica. Parca, parca se zareau si niste pete dar pareau chiar mai slabe ca intensitate ca cele de pe Venus ceea ce m-a facut sa intorc tafnos telescopul de la ele. 

Deci din mareata ''aliniere'' am vazut doar cinci planete daca nu o socotesc si cea pe care am domiciliul dimpreuna cu vreo zece miliarde de glumeti.

Atasez notele despre Venus, Saturn si Uranus.

Cer senin, Mircea

